Jeg vil gjerne tro skjebnen hadde en finger med i spillet.
At det var buksenes skjebne å finne oss.
Hvor de kom fra og hvorfor de valgte oss, vil forbli et mysterium.
Men kanskje de merket der og da at vi virkelig trengte dem.
At vi trengte noe som ga oss tro -
- da det virket som alt vi trodde på så ut til å gå tapt for oss.
Men nå går jeg litt for fort fram.
Nydelig kjole!
Vi fire hadde holdt sammen så lenge jeg kunne huske.
Vi var faktisk en kvartett alt før vi ble født.
Og sju. Kjenner noen den sparke?
Mødrene våre gikk på aerobics for gravide. De hadde ikke noe felles, -
- bortsett fra samme termin.
Og slapp av. Bra jobba!
Bridget var den første ut porten.
Damer, følg takten.
Vi andre fulgte etter innen en uke.
Bridget likte å ta kommandoen.
-Veldig bra, Lena! -Jeg tar meg av dette!
Men noen ganger dro vi nytte av det.
-Hold opp! Vær så snill! -Å Gud!
Hjelp!
Sånn var det alltid med oss. Gi og ta.
Men mest gi.
-Han kommer ikke tilbake denne gang. -Det ordner seg, Carmen.
Jeg kommer bortom i morgen. Tibby og Bridget også.
Bare prat med meg på telefonen til du sovner.
"Hva tenkte de på?" 7. tagning.
Vi stilte opp for hverandre og forsto det ingen andre kunne forstå.
Hva tenkte de på, som fikk et barn til i deres alder?
Var jeg et eksperiment fra hippietida, nå skulle de stifte ordentlig familie?
Vær så god.
-Det har rabla for dem. -Det suger!
-Totalt! -Takk!
Lena, dette er en tragedie, altså. Kan du være litt mer entusiastisk?
Det var visse ting vi aldri kunne fatte.
Sorg er aldri lett å takle.
Vi stilte opp da også.
Vi sørger over tapet av en elsket kone, mor og venn.
Og det gjør valget hennes desto mer uforståelig.
Hva slags fortvilelse får en til å gjøre noe slikt?
Vi kan kun søke trøst i at hun er et bedre sted nå enn hun fant blant oss.
Jeg kondolerer så mye. Bridget.
Vi stilte opp når det var noe vi ikke orket å takle alene.
-Bee, går det bra med deg? -Ja, bare jeg slipper disse høye hælene.
Hold dem for meg. Jeg tror jeg løper hjem.
Eller det vi ikke ville takle i det hele tatt.
Sammen var vi nesten som ett.
Ville, ustoppelige Bridget.
Sky og vakre Lena. Opprørske Tibby.
Og jeg, Carmen, forfatteren.
Vi var 16, hadde aldri vært fra hverandre. Det ble det forandring på nå.
Denne?
Vil du dra til Hellas som Laverne De Fazio?
-TV-stjerne på 1970-tallet. -Er det bare jeg som ikke har peil?
-Tibby glemte å ta lykkepillen i dag. -Jeg sparer dem til jeg må jobbe her, -
- mens alle dere drar ut på ferieeventyr.
Tibby, du er så dramatisk.
Jeg skal bare til Sør-Carolina, tre delstater unna.
Du drar, i alle fall. Jeg hater dere alle.
Du ville lide deg gjennom sommeren her med dokumentaren din.
En bestselger. Spennende opptak av deodorantstabling.
Jeg får starte min egen sjanger, "sugumentaren".
-Lena, disse er perfekte! -Jeg kan ikke gå i bikini.
Vet du ikke at det kun er nudiststrender i Hellas?
Hun bare tuller, Lena.
Jeg misunner deg. Du skal et sted der det fins gutter.
Trodde du gledet deg til fotball-leiren.
Ja, til hun fant ut at den er kun for jenter, ikke gutter.
Piercingalarm!
-Beklager, ingen flere hull, unge dame. -Tibby, du må prøve disse.
Kom an, kom an.
-Tibby, du er den baben! -Du er flott. Snu deg. Herlig!
-Slutt! -De er kjempefine på deg. Kjøp dem.
-Prøv dem du, da. -Jeg går ikke i jeans.
Eller bikini, eller miniskjørt eller noe annet som viser at du har former.
Jeg har ikke.
De er flotte på deg. Innrøm det.
Nei, for jeg velter meg i selvmedlidenhet.
-Lena, du har en kropp! -Lena Kaligaris har en kropp!
-Slutt! Det har jeg ikke. -Du er fin i dem.
-Bridget, du liker jo jeans. Prøv dem. -Jeg er åtte cm høyere enn deg.
-Hvordan kan de passe til deg også? -Dette begynner å bli nifst.
Carmen, din tur.
Carmen, prøv dem.
Tror dere at jeans som passer til dere har plass til alt dette?
Ja da, Carmen, vi skal hjelpe låra dine inni dem.
-Hjelper dere meg å få dem av igjen? -Vi har prøvd, så prøv dem, du også.
Låra mine.
Stilige truser.
Over låra med dere.
Sånn.
Hva sa jeg? La meg få dem av meg, så later vi som dette aldri skjedde.
Carmen, se på deg selv. De sitter jo som støpt.
Sprøtt, men det er vitenskapelig umulig-
-at de buksene kan passe til meg... -Og meg.
-Og meg.
Tib, det har skjedd noe i dag som verken du eller jeg kan forklare.
Vi glemmer det.
Det kan vi ikke. Det er et tegn. Buksene prøver å si oss noe!
-Tibby, av og til er du så negativ. -Vær forsiktig.
Den gir oss alle sammen fin rumpe, og det holder for meg.
-Dette må skyldes mer enn lycra. -Men det er nok lycra i den.
Er dere klare? I Faderens, Sønnens og Den hellige ånds navn.
-Dette er ingen kirke. -Det er i alle fall et hellig sted!
Det var her mødrene våre møttes.
Vi er samlet her i dag til ære for en gave som er blitt sendt oss.
-Hvorfor måtte vi betale for den da? -Det er et kurant spørsmål.
Nå, kvelden før vi skal skilles,-
er magien kommet til oss i form av et par jeans.
Jeg foreslår at vi deler på dem.
I sommer skal vi sende dem mellom oss.
De skal knytte oss sammen i hjerte og sjel, selv om vi er atskilt.
-I kveld er vi Søstre av disse benklær. -Søstre av buksene?
Vi må ha regler. Det har alle søsterskap.
Takk. Et manifest! Herlig!
-1. "Hver søster får ha buksene i..." -En uke!
Lena bør få dem først, for Hellas er lengst unna.
Tibby, din tur. Hva er din regel?
"Ingen nesepelling med buksene på."
"Eller litt pelling, om en later som en klør."
"Når vi sender dem, forteller vi det mest spennende som skjedde med dem på."
-Det mest spennende som skjer deg. -Hva om ingen ting spennende skjer?
-Noe spennende vil skje. -Tviler jeg på.
Når det skjer og vi møtes igjen, skriver vi om det på selve buksene.
Regel 7: "Kun den som har dem på, har lov å ta buksene av."
Ja, du, ja.
Han jobber, så han har liten tid til deg. Blir du ensom, må du komme hjem.
Jeg klarer meg fint, mamma.
-"Vi skal aldri vaske disse buksene." -Unødvendig regel. Hvorfor ikke?
Dere kan ikke vaske buksene. Skal dere vaske magien ut av dem?
Jeg har en bedre: "Det er forbudt å brette opp buksebeina. "Det er kjipt!
Og det er kjipt å stikke blusen nedi og samtidig bruke belte.
-Den er god. Det må dere slutte med. -Forbudt å brette opp eller stikke nedi.
Min tur!
"Du kan aldri si du ser tjukk ut når du har buksene på. Eller tenke det!"
-God tur, og husk å skrive. -Du også. Ha det.
Best du går. Det er ombordstigning nå.
-Da har vi ni. -Vi trenger en siste regel.
-"Buksene står for kjærlighet." -"Elsk søstrene dine og elsk deg selv."
-For buksene. -Og Søsterskapet.
Og for denne sommeren og resten av livet vårt.
Sammen og hver for oss.
Papou, jeg har ikke noe imot å gå.
Beklager at gresken min ikke er så bra...
Mamma sa at den fort kommer seg når jeg prater med deg og Yia Yia.
Lena!
Det er det onde øyet.
Jeg trodde jeg skulle dø uten å få se min Lena!
Jeg trodde jeg aldri skulle få se min Lena!
Liker du rommet? Og senga? Jeg la på spesielle laken og kniplinger.
Og her er nydelig utsikt, ikke sant?
Hun er dyrebar som en juvel.
Vi skal passe på deg som en juvel.
Nå må du hvile deg.
Når du hører navnet ditt og lagfargen din,-
- løper du bort til treneren din.
Alma, Megan, grønt. Anderson, Alice, grønt.
Adissa, Jessica, rødt. Bo, Nathalie, rødt.
Kjære Gud, la meg vrikke ankelen! Dette var mors idé, for å få meg ut.
Min syter om at hun ikke klarer seg uten meg. Skaff deg et liv, sier jeg da.
-Hva driver din med? -Ingen ting.
Hvem er det?
Glem det. Det er forbudt å flørte med trenerne.
Vreeland, Bridget, rødt.
Jeg ba skolen vente med å sende dette, for jeg ville overraske deg, pappa.
-Bare A-er. -Det er jo fantastisk!
Jeg tok med tennisutstyret, og har øvd, så du får serve så hardt du bare kan.
Jeg regnet ut -
- at jeg bare har vært sammen med deg i fire dager siden jeg var 10 år.
Det er hyggelig når du kommer til jul,-
- men nå har vi to hele sommeren sammen!
Mamma lærte meg å lage arroz con pollo.
Det skal jeg lage til deg. Og plátanos.
Hvor er vi?
Jeg har en overraskelse til deg. Jeg har flyttet fra Charleston.
Og til et forsted? Pappa, du hater jo sånne.
-Når sa jeg det? -På Olmstead-utstillingen i Smithsonian.
Du sa: "Det fins by og bygd, alt annet er ødemark."
Jeg var ni år, du var på besøk i forbindelse med jobben.
-Du husker jo alt! -Ikke at du sa du flyttet.
Hvem er det? Naboen din?
Faktisk, så bor vi sammen.
Du må være Carmen.
Pappaen din har fortalt masse om deg. Vi skal få en flott sommer sammen.
-Unger, kom ut hit! -Unger?
-Ikke unger. Tenåringer, som deg. -Bor de sammen med deg?
-Carmen, dette er Krista og Paul. -Vi skal være brudepiker sammen.
Jeg hadde ikke helt kommet til den overraskelsen ennå.
Vi skal gifte oss. 19. august.
Du er jo som født til det der. Jeg brukte flere uker på å lære det.
Vi har alle våre talenter.
Tibby, hodetelefonene skal alltid brukes. La meg slippe å si det igjen.
Unnskyld, hvor er sjampoene?
Rad sju.
Å Gud!
Hjelp! Jente besvimt! Ring etter sykebil!
Du har en prislapp i panna.
Beklager, jeg er ikke så flink i gresk.
Det får vi jobbe med, hva?
Takk for lånet av T-skjorta.
Du kler den.
Beklager hvis den lukter fisk.
-Er dette din båt? -Bestefars. Han eier alle med blått flagg.
-Jobber du for ham? -Om sommeren. Jeg studerer i Aten.
-Kostos Dounas. -Lena Kaligaris.
-Da er jo du også gresk. -Hvorfor snakker du så godt engelsk?
-Jeg bodde i Chicago til jeg var 12 år. -Mine foreldre flyttet også til USA.
Jeg er bare her på sommerferie. Jeg bor hos besteforeldrene mine.
De små må jeg hive uti igjen. Vil du hjelpe til?
-Nei takk. -La meg vise deg.
Kom med hånda. Legg din hånd oppå min.
Det går bra?
Denne hadde flaks i dag.
Jeg må gå.
Men igjen takk for at du reddet livet mitt.
Danser du bedre enn du svømmer?
-Hva behager? -Lørdag kveld. Møt meg.
Beklager, jeg kan ikke.
Fortere!
Hei. Jeg er Bridget.
-Eric. -Vet det.
Jeg hører du går på Columbia.
-Hva har du hørt om meg? -Skolen din vant landsfinalen.
-Jeg var beste spiller. Jeg er spiss. -Jeg har sett det.
Jeg er 17.
La oss kappløpe.
Det var det. Tre km.
Er det ikke herlig å løpe?
Jo. Beste rusen som fins.
Nettopp! Det er som å være et sted der ikke noe vondt kan skje.
-Om du bare presser på litt til... -Så får ingen ting tak i deg.
Endorfinene er jo heller ikke å forakte.
Tami har det bra? Skal hun være drilljente sammen med deg?
-Mulig hun bare må bære fanen. -Vennen, skal vi ikke be for maten?
Gjerne.
Du som metter liten fugl, velsign vår mat, O Gud.
-Forsyn dere. -Det ser deilig ut.
-Jeg tar den. -Vi tar ikke telefonen når vi spiser.
Unntatt den ene gangen. Fortell igjen hvordan dere møttes.
-Vi har fortalt det mange ganger. -Skal jeg fortelle det?
-Jeg ringte feil nummer. Lydia svarte. -Under middagen.
-Lydia sa ja til å gå ut med en fremmed. -Det gjorde jeg ikke.
-Akkurat sånn var det! -Vi bowlet. Det var så gøy.
-Dere fikk bare ned to kjegler. -Jeg satte ikke tommelen fast i kula.
Vannet i toalettskåla er blått. Og hater ikke pappa bowling?
Han bowler her. Og så ber han for maten.
Han ber for maten før han spiser.
Vi fikk ham aldri med i kirka. Hvem er denne fyren?
-Snakk med ham, si hva du mener. -Jeg snakker med ham hele tida.
Slik du snakker med meg? Nei. Dette er viktig. Det han gjorde, var galt.
-Jeg kommer ned dit. -Nei! Du unner ham ikke å være lykkelig.
Derfor skylder du på ham. Dette kommer til å gå helt fint.
Kjære Tibby, jeg tror vi kan ha tatt veldig feil angående buksene.
Den ene gangen jeg gikk i dem, holdt jeg på å drukne.
En fyr dro meg oppi en fiskebåt og fikk meg til å ta på levende fisk. Ekkelt!
Jeg får i alle fall tegnet en god del.
Det er helt herlig på denne øya. Bortsett fra at dere ikke er her, da.
Masse kyss og klem, Lena.
-Hvordan var det i byen? -Fint.
-Jeg fant denne i klesvasken. Din? -Nei, faktisk...
Jeg lånte den. Jeg badet nede i havna, og noen lånte meg den.
Å, hvem da? En gutt? Hvem? Jeg kjenner alle.
Ikke bry deg om dem, de er kusinene dine.
-De også? Hvor mange har jeg? -Mange. Ikke skift tema.
Ut med det.
Han heter Kostos Dounas.
Dounas? Er han en Dounas?
Du må aldri nevne dem. De er løgnere! Tyver! Barbarer!
Bestefaren din ville dø om han visste dette.
Du må aldri treffe den gutten igjen. Skjønner du?
-Ja. -Det holder ikke. Du må sverge.
Jeg sverger.
-Hva skal jeg si her? -Noe om livet ditt.
-Det er ikke særlig interessant. -Vi er ikke ute etter noe interessant.
Det skal bare være virkelig, det er hele poenget med en dokumentar.
Å, som en spillefilm, bare kjedelig.
Denne er visst din. De leverte den hjem til meg ved en feil.
Her står det 721 og jeg bor i 271. Jeg er Bailey Graffman.
Det var du som besvimte i supermarkedet. Jeg var der.
Ja, du er den rare jenta med prislapp i panna.
Vent her, jeg har noe til deg.
-Den lå ved siden av deg. Jeg så etter ID. -Så du knabba lommeboka mi?
Er det liksom takk, bare sagt på en annen måte?
-Tror jeg hadde mer enn fire dollar i den. -Tror du at jeg ville stjele pengene dine?
Jeg så etter lD i den. Fant ingen, bare et skolebilde og et teit bilde av en katt.
Hva har du i din? Et Wallmans-kort eller et sykkelsertifikat?
Jeg kan øvelseskjøre fra neste uke. Og du da, er du 10 år?
12 år. Da jeg var 10, hadde jeg ikke iPod.
Du er så kul, at! Du hører vel på teletubbiene.
Du vekket henne. Takk skal du ha.
Det må jaggu suge. Å sitte barnevakt på fridagen din.
-Hvorfor jobber du der, forresten? -Jeg trenger penger til nytt videoutstyr.
Da jeg så etter jobb, var Wallmans...
-Har ikke du et sted du bør være? -I grunnen ikke.
Du har jo masse utstyr alt. Lager du film eller noe?
-Heller en ode. -Til hva da?
Liv i stille desperasjon. Menneskelig eksistens på et lavmål.
-Kanskje du trenger en assistent. -Kanskje ikke.
Du trenger ikke betale meg noe. Jeg kan bære utstyr og sånt.
Unnskyld at jeg er sen. Hvem er vennen din?
-Hun er ikke ve... -Bailey Graffman.
Jeg må gå. Vi ses, Tibby.
Der er du.
Hei.
-Vi må spille tennis i morgen. -Ja vel?
Tidlig?
Tåler knærne dine dette, gammeln?
-Tror du at du klarer serven min? -Skal vi vedde?
Jeg må møte cateringfolka på hotellet. Kan du se på kampen til Paul?
Han er en utrolig fotballspiller.
Vi kikker bare innom en stund. Det er på veien.
Hei! Jeg trodde ditt lag først skulle trene senere i dag.
Jeg kom tidlig for å se på motstanderen.
Vel, du ser på henne.
-Du er fryktelig sikker på deg selv. -Når jeg vet hva jeg vil.
Overtid!
-Overtid. -Hvilken av dem er din?
-Paul Rodman. -Så du er far til stjerna. Han er god.
Spill ballen, Bridget!
Spill ballen, Vreeland, fort!
Pent skudd.
Vreeland, du skal ut!
Dette er trening for hele laget.
Vi vet at du er stjerna på laget, men spar det til mesterskapet.
-Hvem skal innpå, Deanna? -Katie, kom an!
Hotellet der vi skal ha bryllupet har fått vannlekkasje.
Det vil ta måneder å reparere det.
Det lokalet var så perfekt. Vi finner aldri et nytt sted tidsnok.
-Vi finner et sted. -Så leit.
-Lydia har aldri hatt ordentlig bryllup. -Far døde rett før, første gangen, så...
La oss få deg hjem. Vi finner nok på noe.
-Paul, vil du spille tennis med Carmen? -Flott skudd, Paul.
Lydia trenger meg. Og så får dere bli kjent med hverandre.
-Paul snakker ikke. -Nei, han er litt sjenert.
Gå nå. Det blir artig. Vi kan spille i morgen.
Å Gud, gikk det bra?
Jeg er så lei meg! Du har fått en kul der. Unnskyld!
-Det gjør ikke noe. -Vi gir oss. Jeg er sliten også.
-Calimera, Lena. -Nei, jeg trodde...
Her er T-skjorta di. lgjen takk.
Lena, vent. Jeg skulle akkurat ut. Lyst til å bli med?
Nei! Jeg burde ikke være her i det hele tatt.
-De fortalte deg det, hva? -Besteforeldrene våre hater hverandre.
-Hvorfor sa du ikke noe forleden dag? -Gamle menns krangling angår ikke oss.
-Hva er det de krangler om? -Det vanlige her: Penger og fisk.
Min bestefar sier din bestefar snøt ham.
Din bestefar sier at min -
- solgte ham fisk som gjorde alle i restauranten syke.
-Hva er sannheten da? -At det er en vakker dag og...
-Hvorfor skal resten bety noe? -Fordi det gjør det.
Tibby!
Jeg har fått ny klage på at du ikke gir kvittering. Det er andre gang, så...
-Du trekker meg i lønn. -Riktig.
Og det er forbudt å gå i jeans på jobb! Flott!
-Hva gjør du med utstyret mitt? -Jeg sa til mora di at jeg er din assistent.
-Hva for noe? -Hun syntes det var lurt.
Du virker som en ålreit unge...
Nei, du virker som en pest og plage. Jeg har tre bestevenner.
Selv om de er bortreist, ser jeg ikke etter nye.
Ikke jeg heller. Vil bare lære litt om å lage film.
Og jeg har funnet et bra intervjuobjekt.
Han heter Brian McBrian og er helt konge i "Dragon's Lair".
Han har slått alle rekorder som fins.
Han er ikke det du kaller lavmål, men en fin kontrast til alle taperne i filmen.
Rigg til utstyret.
Stå ved siden av ham, lat som du er en fan og ser på ham hele tida.
Og vær så god!
Videospillfriker fins i mange butikker. Brian McBrian er fast inventar i denne.
"Dragon's Lair" er hans kall, sier han.
-Brian, er du mye her? -Noen ganger hele dagen.
Så du foretrekker å tilbringe tida her i stedet for ute i den virkelige verden?
Kanskje han syns "Dragon Lair's" verden er mer interessant. Fortell, Brian.
Vel...
Du spiller altså Dirk Daring i år 1305.
Målet er å redde prinsesse Daphne, som er fange hos Singe, the Dragon.
Første plattform er Slangerommet. Slanger glir ned fra taket.
Og Dragon får du ikke se før i plattform 23!
Fortere!
-Du har ikke mer film. -Hva med resten av intervjuet?
Vi kan vel komme tilbake i morgen, om det er greit for deg.
-Er alt bra med deg? -Snakker hun spansk?
-Er det greit? -Ja da!
-Men ingen skjønner det, vennen. -Pappa, det er ikke sant.
Han og mamma snakket alltid spansk når de ble kosete og ikke ville at jeg...
-Er klokka ni? -Men jeg skjønte jo alt på spansk, så...
Carmen, vi har bestemt oss for å ha bryllupet her hjemme.
-Med stor fest i hagen. -Det blir perfekt.
-Hvor er Paul? -Han hadde en avtale.
-På sykehuset? -Hvorfor sier du det?
Vi spilte tennis og jeg traff ham. Men det var et uhell.
-Nei, alt er bra med ham. -Det var bare noe han måtte gjøre.
Pappa?
Hva foregår? Hvor er Paul?
Han er i Atlanta og besøker faren sin. Faren er på et behandlingshjem.
Han er alkoholiker.
Paul tar bussen for å besøke ham hver måned.
Krista nekter å treffe ham.
Hun er ikke klar for det, så vi sier bare til henne at Paul er bortreist for dagen.
Ja vel.
Olivia!
Bridget!
Polly!
Tamponger! Veldig omtenksomt, mutter.
"Bridget, virker som du storkoser deg. Alt bra hjemme. Savner deg. Pappa."
Sjampo. Veldig praktisk, mor.
Hamburgere. Hver dag. Endelig gir de oss en lørdagsfri.
Klarer dere å si cantina?
-Hvor er cantinaen? -Den veien, tror jeg. Hvordan det?
Han vil at jeg skal gå dit.
-Hva? -Han vil at jeg skal gå dit.
Hvorfor skulle han ellers si det så jeg hørte det?
Det er kult når han skyter ut katapulten.
Jeg prøver å se om vi kan bruke dette.
Hva var det i pakken?
Bare de buksene der. Jeg deler dem med noen venner denne sommeren.
Disse?
Hva er så fint med noen gamle bukser?
På mystisk vis passer de oss alle.
Gjør de?
Lurer på hvordan de ser ut på meg. Om du lar meg få prøve dem, da.
-Nå, for eksempel... -Gjør hva du vil. Gi meg litt ro.
Tibby? Du må ta babyen!
Carma-klumpen min, denne pakken koster meg mer -
- enn jeg tjener på to timer, så jeg håper du får buksene i morgen.
Vi er på et gatehjørne-
- der barn i generasjoner har levd etter slagordet:
"Når livet gir deg sitroner, lager du limonade."
Er denne ferskpresset eller fra kartong?
Hva så, hvis limonaden er god?
Det skjedde meg ikke noe spesielt mens jeg gikk i buksene.
Jeg sølte ut en brus -
- og sleipsjefen min sa jeg lurte unna kvitteringer.
Sagt på sleipsjefers vis: "Du glemte å gi kunden kvittering."
Jeg leste at Bill Gates -
- solgte limonade på gata da han var yngre.
-Det vet du ikke. -Jo, jeg leste det i et blad.
Det eneste spesielle med buksene, er jentungen som kom med dem.
En nesevis liten plageånd som har limt seg fast til meg.
Hun er trøtt, har vært her i hele dag.
-Hva gjør hun? -Hun tenker.
Jeg tror hun leter etter etter hjernen.
Synd 12-åringer ikke går som pakkepost.
Lykke til.
Hei, syvsoveren. Carmen, på tide å våkne.
Hei. God morgen.
Jeg lurte på om Maria kan ta sengetøyet ditt.
Hun er hushjelpen vår.
Jeg sa du liker å sove frampå, -
- men hun skjønner ikke engelsk så godt.
Akkurat... Jeg kan vaske sengetøyet selv.
For noe tull. Maria kan da vaske sengetøyet ditt.
-Du skal da ikke vaske på en så fin dag. -Jo da, jeg pleier å gjøre det uansett.
Jeg er vant til det. Folk vasker da selv sengetøyet sitt.
Ja vel.
-Vært her lenge? -Kostos. Hva gjør du her?
Dette er et fisketorg. Det er her jeg selger fisken min.
-Men det visste du jo, hva? -Hva for noe?
Ingen sitter på et illeluktende fisketorg om de ikke venter på noen.
Aner ikke hva du snakker om. Jeg kom for å tegne den gamle kirka.
Får jeg se?
Den er ikke ferdig.
-Du sa ikke at du er kunstner. -Det er jeg ikke.
Lena, det er du.
Foreldrene mine giftet seg i den kirka før de flyttet til USA.
Hvorfor kom de tilbake til Hellas?
Det gjorde de ikke. De ble drept i en bilulykke da jeg var 12 år.
-Jeg kom tilbake for å bo hos bestefar. -Så fryktelig.
Hvorfor valgte du å tegne denne?
Jeg vet ikke. Jeg likte den, fordi den ser litt bortgjemt og glemt ut.
Men når en innser at det er derfor den er vakker, -
- er den perfekt i all sin ensomhet.
Ser du? Lena Kaligaris, du er en kunstner.
Du bør gjøre den ferdig.
Kanskje en annen gang. Jeg må gå. Hvis besteforeldrene mine ser meg her...
Er det virkelig dem du er redd? Eller er det noe annet?
-Hva mener du? Du kjenner meg ikke. -Jeg prøver å bli kjent med deg.
Ser du ikke det?
Han har rett, Carmen. Jeg er redd.
En del av meg vil slippe ham inn, men så setter jeg opp en mur.
Og jeg skjønner ikke hvorfor. Det imponerer meg ved Kostos:
Trass i alt det triste han har opplevd, ser han ennå ukomplisert på livet.
En sånn tro er ukjent for meg.
Det er så trist at mennesker som Kostos og Bridget, -
- som har mistet alt, likevel kan være så åpne for kjærlighet, -
- mens jeg, som ikke har mistet noe, ikke klarer det.